Jag tror att huset blir perfekt för er.
Så sa hon om alla hopplösa hus vi såg i går.
- Ligger det inte ganska isolerat? - Avskilt, skulle jag säga.
- Menade ni 1 000 dollar i veckan? - Nej.
- Möblerat? - Ja.
Vad är det för hake?
- Ett sånt fynd borde gå bums. - Det kanske spökar!
Det gör det väl i alla gamla engelska hus med självrespekt.
Mrs Aylwood, ägarinnan, är lite excentrisk.
Hon har inga släktingar och hon behöver pengarna.
Hon är sentimental när det gäller huset och petig med vem som bor där.
Jag hämtar nycklarna i grindstugan.
- Bor det nån där? - Mrs Aylwood.
Det är nog därför hon vill att hyresgästerna är "rätt" sorts folk.
Om vi ska bo här, ska jag klättra här och utforska skogen.
Lägg stenar på marken, så att jag hittar dig innan den onda häxan.
Bor hon i ett pepparkakshus, äter jag upp det. Jag är hungrig.
- Vad är det? - Jag har en förtjusande familj...
- Ni skulle underrätta mig först. - Jag försökte ringa.
Jag har inte varit utanför dörren på hela dagen.
Mrs Curtis skriver barnböcker och mr Curtis är välkänd i musikerkrestar.
Han är pianist och kompositör. Han ska dirigera på Blenheimfestivalen.
- Mrs Aylwood, är allt som det ska? - Jag hämtar nycklarna.
Såna här hus byggs inte längre.
Vi behöver lite ljus.
Det finns en stor matsal, och köket har serveringsrum.
Salongen ligger bortanför musikrummet.
Nu ser det lite trevligare ut.
- När ska vi äta lunch? - Du åt ju frukost för en timme sen!
När ni sa opera, trodde jag att han var en seriös musiker.
Jag är lätt på handen framåt kvällskvisten...
Kom så går vi upp, Jan.
Jag vill ha det där rummet, det är jättefint. Man ser skogen.
Gjorde du dig illa?
Det är bara en liten skråma.
Jag tyckte...
Jag tyckte att jag såg nånting i skogsbrynet.
- Vilken sorts person är du? - Svårt att säga... Vanlig, antar jag.
Är du äventyrlig och vänlig?
- Är du vänlig? - Jag försöker vara det.
Känslig? Kan du känna saker?
Mrs Aylwood. Min man vill tala om kontraktet. Om vi får stanna, vill säga.
Jag tänker ta chansen.
Vilket vackert rum!
- Vad var det där? - Jag vet inte.
- Vad har du gjort med handen? - Jag skar mig på fönsterglaset.
- Mamma... - Ja, vad är det?
- Kan vi inte leta vidare? - Huset är perfekt, och priset också.
- Varför tycker du inte om det? - Jag vet inte.
Stämningen, antar jag.
Jag fick en så konstig känsla ute vid skogen. Som om nån tittade på mig.
Och så är det mrs Aylwood... och huset...
Gamla människor som lever ensamma kan bli lite märkliga.
Det har hänt nåt fruktansvärt här.
Jag känner det. Nåt fruktansvärt.
Mrs Aylwood är jätteläskig!
- Så skönt att vi är "rätt" sort... - Du brukar charma gamla damer.
- Det var nog er dotters förtjänst. - Jag?
Nej, inte du.
- Hon hade en dotter i din ålder. - Hade?
Hon miste henne för många år sen.
- Du kanske påminner om henne. - Hur då "miste"?
Jag vet inte så noga, bara att hon försvann.
Jag tror att det var under ganska tragiska omständigheter.
Hon ska bo här.
Ville du det?
Lampan och mina skrivsaker ska hit upp -
- och spegeln ska in i salongen.
- Nämen, Jan...! - Jag rörde den inte ens.
Jag såg inte mig själv. Min spegelbild syntes inte.
Jag såg mig inte i spegeln!
Och sen såg jag...
Jag tyckte att jag såg...
...nån annan.
Gamla speglar... Alltid går nåt sönder när man flyttar.
- Sju års olycka! - Dumheter.
Jag slog sönder en spegel när jag träffade er mamma.
Jag gör det, pappa.
Var försiktig.
- Vad lättskrämd du är. - Unge!
Förstör inte masken! Jag kanske vill använda den på dig igen.
- Ut! - Tråkmåns.
Vad är det frågan om? Du ska ligga i din säng.
- Det anföll mig. - Monster måste också sova.
Ge mig en puss.
God natt.
- Sov sött. - Du också.
Släcker du? Jag har läst färdigt.
Måste öppna dörren...
Vakna, Ellie! Det är ingen fara.
Du drömde och pratade i sömnen. Det är bra nu.
- Jag pratade inte, det var du. - Nej, det var det inte.
Om det inte var du, vem kan det då ha varit?
- Jan, får jag sova hos dig? - Visst.
Då kan vi inte väcka varandra... Logiskt, va?
Nej, men jag kommer i alla fall.
Jag tar med mig Oliver, han ser efter oss.
Elefanter sover nästan aldrig.
VALPAR TILL SALU
Mike! Du har rätt. Den här valde mig. Jag vill ju inte såra den.
Hon vågade lämna sin mamma och sina syskon.
- Vad ska hon heta? - Jag måste tänka efter.
Hon är speciell, så hon måste ha ett speciellt namn.
- Vad är det där? - Namnet på valpen. Nerak.
- Vad betyder det? - Du viskade ju det till mig.
- Jag pratade med Mike. - Det var nån som sa det.
Så där har du aldrig skrivit.
- Ring bara, så levererar Mike. - Underbart!
Jag har så svårt att slita mig från skrivmaskinen.
Han kan hämta saker i byn också. Fin pojke, min Mike.
Min högra hand, sen hans far dog. Jag ville att han skulle fortsätta studera...
Mrs Fleming? Hur är det fatt?
Ingenting... Jag kom på att jag har lämnat nåt på spisen. Ursäkta.
Titta, mamma! Visst är hon fin? Hon heter Nerak.
- Vi känner ingen Karen. - Jag vill inte snoka...
- Vill du prata om det? - Jan, vi åker nu.
Jag kan inte. Inte nu, i alla fall.
Karen...!
Kom, Nerak! Kom hit.
Kom! Kom hit!
Hej då!
Ellie!
Hör du mig?
Ellie!
Snälla Ellie...
- Varför svarar du inte när jag ropar? - Jag hörde dig inte.
Smyg inte så där, du skrämde mig.
- Du måste ha hört mig. - Nej.
- Jag sa åt dig att inte gå ut i skogen. - Nerak smet.
Hade jag inte sprungit efter henne, hade hon gått vilse.
Visst är det fint här?
Ja.
Ja, det är det.
Vilken glad sång.
- Vilken sång? - Den som du nynnade på.
Jag nynnade inte.
Kom, Nerak!
- Såg du? - Jag ser bara en vild best.
- Vi måste gå hem. - Säg det till Nerak.
- Jag menar allvar! - Kom tillbaka!
Jan!
- Ge mig den där! - Släpp!
- Hon drunknar! - Släpp mig!
- Sluta! - Undan!
Hon var tvungen att trycka ner dig under grenen.
Hon räddade livet på dig.
- Jag trodde hon skulle dränka dig. - Ellie.
Hämta torra kläder åt din syster.
Ja. Kom, Nerak.
Torka håret, så att du inte blir förkyld.
Jag vet inte hur jag ska tacka er...
Vad är det för namn - Nerak?
Ellie hittade på det. Det är "Karen" baklänges.
Vad är det? Vad är det för fel?
Min dotter hette det. Karen.
Mrs Thayer sa att ni hade mist er dotter. Jag beklagar...
Drick det här.
Mrs Aylwood, var det nåt fel på Karens ögon?
Varför frågar du det?
När hon försvann... Hade hon ögonbindel på sig?
Hur kan du känna till ögonbindeln?
Ni frågade mig om jag kunde känna saker.
Det har jag. Ellie har hört saker.
Det är som om nån iakttar oss.
- När vi flyttade in såg jag nåt. - Vad då?
En bild i en spegel.
En flicka i min ålder...
...med långt blont hår.
Hon hade ögonbindel.
- Såg du henne? - Jag är inte säker.
Kan ni berätta vad som hände?
Hur hon försvann?
Min make dödades under kriget.
Karen var mitt allt.
Hon skulle snart fylla 17 -
- och jag satt uppe sent för att göra hennes present färdig.
Karen var inte på sitt rum.
Hon var så snäll - jag kunde inte tro att hon gått utan att säga till mig.
Det var månförmörkelse, så jag tänkte att hon var vid dammen.
Karen! Karen, var är du?
Mary! John!
Tom! Tom Colley!
Karen?
Man letade igenom ruinen, men fann inga spår efter Karen.
- Inga spår överhuvudtaget. - Visste de andra barnen nånting?
Varför hade hon ögonbindel?
De sa att det var en lek.
De brukade träffas i kapellet.
Ibland verkar det som om det är nåt därute.
Ibland hör jag en röst viska i vinden.
Mrs Aylwood... Vad tror ni att Karen råkade ut för?
Jag tror att hon är kvar därute.
- Nonsens! - Jag sa ju att det fanns ett spöke.
Bara det stannar i skogen och inte kommer in i huset, så.
Det här är ju löjligt.
Jag såg nåt vid dammen - det var därför jag föll i.
Vi är tacksamma för att hon räddade dig -
- men hon får inte tuta i dig en massa dumheter.
Ursäkta...
Vi ses sen, jag ska titta på Mike.
- Hon verkar mindre sur i dag. - Det här gör henne gott.
En riddare på motorcykel...
- Hur många smörgåsar har vi? - Fyra åt mig - en åt dig.
Heja!
Heja Mike!
- Hej! - Ät en smörgås innan Ellie tar dem.
Vi ställer oss närmare.
Var försiktiga.
- Där är han. - Mike!
Jan, kom!
Vad är det?
Skynda dig!
Såg du?
- Vad ville du? - Inte jag - Nerak.
- Vilken tur att du gick ned från stenen. - Det var inte tur.
Glöm det. Den här veckan har varit konstig.
Vill du prata om det?
Mrs Aylwood berättade att hennes dotter Karen försvann.
Hon var i min ålder. Hon sågs aldrig till igen.
Om Karen blev mördad, skulle det förklara varför hon hemsöker skogen.
Det var tre barn med Karen när hon försvann.
En hette John Keller. Och så en Tom...Collier.
Det bor en Tom Colley i jaktstugan i skogen. En eremit.
Och en flicka. Mary... Mary Pierce.
Mary Pierce? Det hette min mamma innan hon gifte sig med pappa.
Det var längesen. Det är bäst att glömma bort det.
- Varför har du aldrig berättat? - Du var inte ens född.
Din far sa alltid att man ska leva i nuet, inte i det förflutna.
Du har aldrig tyckt om skogen, du går aldrig i närheten av den.
Inte ens för att ta genvägen till byn.
Över den där skraltiga bron? Bevare mig!
Mamma... Vad tror du hände med Karen egentligen?
Jag tror att hon rymde hemifrån.
Jag vet inte varför, men det är den enda logiska förklaringen.
Vad var det ni höll på med?
Vi bara...skojade.
Det var John Kellers påhitt.
Det var bara en lek.
Sen blev det plötsligt åskväder.
Blixten slog ned i klockstapeln och alltihop började brinna.
Vi sprang ut.
Åtminstone tre av oss.
Jag har aldrig gått tillbaka.
Pappa gjorde den till solförmörkelsen. Ska jag visa hur man gör?
Inte nu, Mike ska ta med oss ut och rida.
- Mamma kommer om en minut. - Det betyder tio...
Jag önskar att ni inte måste åka.
Annars blir åtta sångare, tio dansare och några musiker arbetslösa.
- Jan, jag är hemma till middagen. - Kan du köpa jordnötssmör?
- Med eller utan bitar i? - Både ock.
Jag fixar det. Ha det så kul på ridturen.
Hej då!
Bra, Ellie. Spanar du efter indianer längre fram?
Du vill bara bli av med mig, så att ni får vara ensamma.
Sätt fart, Snowball.
Jag frågade mamma om Karen. Hon svarade väldigt undvikande.
Hon ville inte tala om det.
Kom igen. Skynda er!
- Vi rider tillbaka genom skogen. - Det är nog inte värt.
Kom igen!
Hjälp!
Hjälp! Hjälp mig, Mike!
- Stanna, Snowball! - Håll i dig!
Hjälp! Nej, Coco! Mike!
Stanna, Coco!
Coco!
Är det nån här?
Mike!
- Är du oskadd? - Mannen...
Det var Tom Colley. Gjorde han dig illa?
Jag såg Karens ansikte igen - i kapellet i en kista.
Det var en spegelbild.
Det kan inte ha varit min spegelbild, jag stod därborta.
Det var Karen. Hon låg i kistan som om hon var död.
- Jag fördes hit av en anledning. - Du satt på en skenande häst.
- Han blev skrämd av nåt. - Överdriv inte!
- Hur gick fönstren sönder? - Vinden.
- Den ven genom kapellet. - Det blåste inte utanför.
Överlappande cirklar... Vad betyder det?
- Kan vi inte gå nu? - Visst. - Kom, nu.
Det var en skugga av en triangel på kistan när jag kom in.
Samma triangel som är på fönstret i mitt sovrum.
Cirklarna... De måste betyda nåt.
Det var en cirkel i dammen också.
Konstigt...
Jag har sett henne, mr Keller. Gud är mitt vittne!
- Hon var i kapellet. - Du är full.
Då var jag inte det. Hon var där, säger jag.
Hon gick rakt fram till kistan och tittade i den.
- Omöjligt! - Lyssna!
Det åskar.
Det åskade den kvällen också, när vi...
Jag har sagt åt dig att inte tala om det.
Så lång tid har gått, men hon såg ut som om det var i går.
- Hur kan det vara möjligt? - Samla dig!
Det har gått nästan 30 år.
Ingen av oss skulle kunna se likadan ut, eller hur?
Såja.
Vad var det jag såg, då?
Har hon stigit upp ur graven för att hemsöka oss för det vi gjorde?
Var det Karens spöke jag såg?
Det slår aldrig fel.
Det här skulle kanske stilla Ellies aptit.
Hjälp mig! Hjälp mig!
Titta, farmor!
- Var höll du hus? - Jag såg henne igen.
- Vad menar du? - I speglarna. Hon sträckte sig fram...
...och bad mig hjälpa henne. Hon är fast och behöver min hjälp.
- Lägg av! - Det betyder nånting.
- Jag förstår inte vad du pratar om. - Jag måste göra nåt.
Hon kanske vill att jag ska ta reda på vad som hände.
- Hur då? - Jag vet inte.
Men jag måste försöka.
Sitt!
Såg du inte skylten? Det här är privat mark.
Jag var tvungen att träffa er. Det gäller Karen Aylwood.
- Vad är det med henne? - Hon behöver hjälp.
- Hur vet du det? - Jag har sett henne.
- Var då? - I speglar.
Jaha... Speglar.
- Ser du dig själv som Karen? - Nej.
Det var bilden av henne. Varför bar hon ögonbindel?
Jag måste få veta vad som hände.
Varför då? Du är en främling, du har inte med det här att göra.
Hon behöver min hjälp, hon är fången...
Nu får det vara nog! Jag har inte tid att lyssna på fantasier.
Det var en tragedi som förändrade oss alla. Det är bäst att glömma.
- Har ni nånsin glömt? - Försvinn härifrån!
- Snälla! - Försvinn, sa jag!
Tom Colley! Tom Colley!
Snälla, var inte arg. Det var inte meningen att gå in.
Ingen svarade när jag ropade.
- Du är inget spöke. - Du såg mig i kapellet.
Du är inte Karen som hemsöker oss.
Varför skulle hon göra det?
Det kan jag inte berätta. Mr Keller sa att jag inte fick.
En tjuvjägare skadade den i tassen, men Tom ska ta hand om dig.
Som han gjorde med dig.
Du är nästan frisk nu.
Inte som de där små stackarna.
När jag hittar dem döda, begraver jag dem.
Tom... Var Karen död när du hittade henne?
Jag hittade aldrig Karen. Jag letade och letade.
Här. Håll.
Den gör dig inte illa. De vet när man vill hjälpa dem.
Karen behöver din hjälp.
- Behöver hon mig? - Ja.
Men Karen är borta.
- Om du visste att Karen var fångad... - Fällor är hemska.
De gör ont.
- Du skulle väl släppa henne? - Om jag hittade henne.
Det behövs inte. Du behöver bara berätta vad som hände i kapellet.
Varför satte ni ögonbindel på henne?
Vad gjorde ni - du och Mary Pierce och John Keller?
Mr Keller sa att vi inte ska prata om det där.
- Mary Pierce sa att ni lekte. - Gjorde hon?
Ja, Tom. Vad var det för lek?
En ringlek.
Jag ville inte göra Karen illa.
Jag älskade henne. Jag skulle aldrig skada henne.
Vi var tre stycken. Jag och Mary gick till den hemliga mötesplatsen.
Det gamla kapellet. Vi hade satt ögonbindel på Karen.
John Keller hade sagt åt oss att göra det. Hon var ny.
John Keller var redan där.
Karen Aylwood, du ska visa dig värdig att ingå i vår hemliga förening.
Vi tre är de enda som har klarat det här provet.
Många har försökt och misslyckats.
När vi tar varandras händer får du inte visa fruktan och inte tala.
Du får inte ta bort ögonbindeln och du får inte röra dig.
Vi håller varandras händer. Du får inte bryta cirkeln:
Vår vänskaps cirkel. Vad som än händer måste du följa vår kodex -
- och fördriva alla tankar. Förstår du?
Ta varandras händer...
...och koncentrera er.
Mary Pierce, Tom Colley och jag, John Keller -
- ser på dig, Karen Aylwood, för att du ska bli en av oss.
Nu undrar vi - är den här personen värdig?
Hon var inte där längre.
När klockan föll var hon redan borta.
- Är du säker? - Jag berättade vad jag sett.
"Vart kan hon ha tagit vägen?", sa de. Det fanns ingen annan utgång.
De letade och letade, men hittade aldrig nånting.
Tom...
Hon var snäll mot mig. Väldigt snäll...
Hon var min vän.
Ellie...
- Var har du hört den där sången? - Jan.
Hon nynnade den vid dammen samma dag som hon föll i.
Kom in. Jag vill visa dig nåt som jag tror att du tycker om.
- Jag får inte besvära dig för mamma. - Det är ingen besvär.
Jag skulle precis dricka te och äta kakor.
Den här tillhörde min dotter.
Jag gav den till henne när hon fyllde fem. Hon älskade den.
Hon spelade den på kvällen när hon skulle sova.
Det är samma melodi som du hörde vid dammen.
Lyssna...
Din syster säger att du hör andra saker.
Röster som säger åt dig att göra saker.
- Jag drömde. - Inte när du döpte Nerak.
Hon döpte sig själv.
Lyssna på musiken...
...och se om du hör rösten igen.
- Mrs Aylwood. - Hej! Titta, vilken fin speldosa.
Jag måste prata med mrs Aylwood. - Jag var hos Tom Colley...
Han sa att det var en invigningsritual -
- och han såg ett bländande ljus, precis som ni.
När klockan föll ner, var Karen borta.
- Det fanns ingen annan väg ut! - Tom sa så.
När klockan föll ned var Karen redan borta.
Karen... Måste hjälpa Karen.
- Måste hjälpa! - Nej...
Vi måste lyssna.
Hur kan vi hjälpa Karen?
Dörr...
- Måste öppna dörr. - Vilken dörr?
Kapellet. Snart. Väldigt snart! Hjälp Karen väldigt snart!
- Karen, säg hur vi ska hjälpa dig. - Inte Karen, men behöver hjälp.
- Om du inte är Karen, vem är du? - Säg vad jag ska göra, Karen.
Nej! Inte Karen. Dumma, dumma!
- Vem är du? - Vad har ni gjort med henne?
Det bara hände. Jag skulle aldrig göra Ellie illa.
Mamma?
- Mamma? - Allting ordnar sig, älskling.
Jag tar med er härifrån i kväll.
Nej! Det får du inte. Inte nu.
Det är inte Karen som är därute, det är nån annan.
Packa dina saker, vi ger oss av omedelbart.
- Vad hände? - Jag vet inte. Batteriet kortsluter.
- Det försöker stoppa oss. - Inget försöker stoppa oss.
- Vi måste åka tillbaka. - Var inte löjlig.
- Om vi vänder, startar de igen. - Sluta!
- Vad gör du? - Vi måste bort från bron. Kom!
- Ge mig nycklarna! - Jag kan inte.
Jag är ledsen att hon gjorde dig arg.
Du är inte Karen, jag vet det.
Jag vet inte vem du är, men lämna min lillasyster i fred.
- Sluta! - Jag kan inte sluta.
Om jag inte gör nåt, fortsätter det att hemsöka oss.
- Det säger inte vad det vill. - Sluta genast!
- Jag är rädd. - Det ska inte få utnyttja er.
Inte Karen!
Vi måste skynda oss!
GÖR OM DET I MORGON
Nästan för sent. Det inträffar nästan aldrig.
Vad är det som nästan aldrig inträffar?
Ellie, du sa att det nästan aldrig inträffar. Vad betyder det?
Jag vet inte. Jag kommer inte ihåg.
"Gör om det i morgon."
Gör vad då?
Jag vet inte.
Jag är rädd.
Vad bra att du är uppe. Har du sett min solförmörkelse-grej?
Nej.
Pappa sa att man inte får titta rakt in i solen.
- Hoppas att han hinner hit. - Kommer pappa?
Mamma ringde honom. Hjälp mig att leta, det är nästan för sent.
- Nästan för sent. - Här är den.
Vad konstigt... Jag letade där förut.
Vi kan turas om. Det inträffar nästan aldrig.
- Vad inträffar sällan? - Solförmörkelse.
Månförmörkelser är vanliga, men inte solförmörkelser.
- När börjar den? - Kl. 12.30. Järnspikar...
När Mike gjorde det blev det elefanter, inte en ringlek.
Det var en ringlek.
Vad är det?
Ingenting. Säg till mamma att jag lägger mig igen.
- Hallå... - Du måste hjälpa mig.
Jag tror att de överlappande cirklarna betydde en solförmörkelse.
- Det är solförmörkelse i dag. - Jag vet.
Cirkeln vid dammen är en ring av människor.
Jag måste få Keller, Tom Colley och din mamma till kapellet -
- innan solförmörkelsen. Du måste hjälpa mig.
Säg att det gäller liv eller död.
Jan?
- Vart ska du? - Till kapellet.
Med John Keller, Tom Colley och Mary Fleming.
Jag vill att de ska hålla händer, som under en seans när man flyttar saker.
- Det var det som hände Karen... - Nej! Gör inte det.
Det som hände min Karen kan hända dig.
Jag måste göra det.
Det som hemsöker Ellie och mig lämnar oss aldrig i fred.
Gud bevare dig, mitt barn.
- Karen är död! - Hur vet ni det?
Hon skulle aldrig ha låtit sin mor lida.
Ovissheten får henne att lida. Vi kanske kan få veta vad som hände.
Hur hon försvann innan klockan föll och hur hon dog - om hon dog.
- Det här har du inte med att göra. - Det var er idé, eller hur?
Det hemliga sällskapet? Invigningsritualen?
Vill ni inte veta sanningen?
Hur vågar du riva upp gamla sår?
De läkte aldrig, eller hur? Är det inte därför ni stänger in er?
Fången i er egen skuld. Jag har inte lång tid på mig.
Men ni är skyldig både Karen och er själv -
- att hjälpa mig med det här.
- De borde varit här nu. - De kommer inte.
Inte tillbaka hit.
De kommer!
Titta, Nerak...!
Kom tillbaka!
Nerak! Kom tillbaka!
- Jag kan inte. - Vi hinner inte diskutera.
Det kanske inte fungerar, men vi måste försöka.
- Vi måste upprepa ritualen. - Nej, nej...
Karen försvann under en förmörkelse. Samma sak sker i dag.
Vi kanske kan föra tillbaka henne.
Nerak!
Nerak...
Snälla, gör det inte! När Karen gjorde det försvann hon spårlöst.
Den här gången kommer inte cirkeln att brytas.
Nej! Vi smet en gång, och det har vi fått ångra. Vi får inte smita igen.
Ögonbindeln!
Mr Keller, jag måste veta vad ni sa och gjorde den kvällen.
- Jag sa till...Karen... - Jag är Karen nu.
- Säg det till mig! - Nåväl...
När vi håller varandra i händerna får du inte visa fruktan eller tala.
Du får inte ta av dig ögonbindeln eller röra dig.
Du får inte bryta cirkeln - vår vänskaps cirkel.
- Om det händer nåt, bryter jag den. - Lägg dig inte i!
Nu ser jag på dig, Karen Aylwood, och önskar att du ska bli en av oss.
Nu frågar jag - är hon värdig?
Lyssna! Redo att återvända. Jag har varit fången på er planet.
Karen är i min dimension.
Vi bytte plats av misstag.
Förmörkelsens dragningskraft fick oss att byta plats.
Byt plats igen.
- Nästan dags... - Ellie!
Jag måste återvända hem.
Var är hemma? Vad hände med Karen?
Fortsätt. Fortsätt.
Min kraft kommer från er, när ni håller varann i hand.
- När mörkret faller kl. 12.00... - Solförmörkelsen!
Tiden är inne. Skynda er.
Fortsätt, mr Keller. Vi måste hinna före förmörkelsen.
Sätt i gång!
Du får inte bryta vår vänskaps cirkel.
Vi tar varandras händer.
Vi nedkallar universums krafter...
...att bevilja oss...!
- Bryt inte cirkeln! - Mary!
Tag min hand!
Måste återvända hem. Tiden nästan ute.
Skynda! Skynda!
- Men var är Karen? - Karen var i vägen.
Misstag... Hon förflyttades av misstag.
Vi bytte plats av misstag.
Karen är kvar i min dimension, fångad i limbo.
Måste upphäva processen. Koncentrera er.
Samma platser igen. Förflytta tillbaka.
Nu. Sen är det för sent.
Nu. Nu. Nu.
- Få det att sluta! - Du står i vägen. Flytta på dig!
- Jag kan inte! - Undan!
Bryt cirkeln! Bryt den!
Det är Karen. Vi hämtade tillbaka henne!
Jan...
Karen...
Du är hemma!
Ansvarig utgivare: Mats Caneman Buena Vista Home Entertainment AB